Mistelten!
Ristede kastanjer!
- Hvilken dag er det her? - Juleaften, sir.
- Hvilket år? - Din snydetamp!
- Besvar spørgsmålet. - Herrens år 1851.
Fint år. Lidt kedeligt.
Doktor!
- Doktor! - Mig?
Doktor!
Bare rolig! Hold dig i baggrunden.
- Jeg klarer det. Skynd dig væk. - Doktor!
- Jeg er her. - Vær nu ikke dum!
- Hvem er du? - Jeg er Doktoren.
- Bare... Doktoren. - Er der to af jer?
- Hvor har du været? - Bare rolig.
- Hvad har vi her? - Dig kender jeg!
Jeg er Doktoren. Bare doktoren.
Den eneste doktor, den bedste.
Rosita, giv mig den soniske skruetrækker.
Vi skal tilbage til Tardis. Pas på. Lad tidsherren arbejde.
Hvilken herre?
- Det er anderledes. - Den var ny!
- "Allons-y"! - "Allons-y"!
Jeg har jagtet bæstet i to uger. Pas på, sir!
En slags hybrid. Som om de tog en kat eller hund...
- Snak duer ikke. Rosita? - Jeg er klar.
Se og lær.
Glimrende!
Nu trækker vi bæstet ned på jorden.
- Eller ikke. - Jeg har lidt problemer.
Intet nyt der. Jeg har dig.
Idioter!
- Kan du trække? - Det gør jeg!
Jeg kan ikke lade være med at trække.
- Så slip, sir. - Jeg slipper dig ikke, Doktor.
- Genkender du mig ikke? - Nej.
Har vi mødt hinanden? Jeg kan ikke tjekke min kalender...
- Den springer ud! - Vi falder ned!
Det er godt, at I finder det morsomt.
- I kunne være blevet dræbt. - Men det gjorde vi ikke.
Lad mig præsentere Rosita.
- Min trofaste, men strikse kollega. - Ja, sådan er de jo...
Rosita? Fint navn.
- Hej, Rosita. - Nu skal fælderne demonteres.
Alt det for ingenting! Nu er der kun 20 minutter til begravelsen.
- Tilbage til Tardis? - Begravelse?
Det er en lang historie. Ikke min egen. Ikke endnu...
- Jeg er ikke så ung længere. - Ikke så ung, som da du var mig.
- Genkender du mig virkelig ikke? - Nej.
Du er jo Doktoren. Den næste Doktor.
Eller en fremtidig Doktor.
Nej, sig ikke, hvordan det skete. Jeg snublede vel ikke?
- Men det er smertefrit... - Du vrøvler.
Må jeg spørge, hvem du egentlig er?
Nej... jeg hedder Smith... John Smith.
Men jeg har hørt om dig. Du er lidt af en legende.
Jeg er en beskeden person men ja, det er jeg.
En legende med hukommelsestab.
- Hvordan vidste du det? - Du har jo glemt mig.
Store dele af mit liv er forsvundet.
Når jeg prøver at huske, er der ingenting.
- Hvor langt tilbage? - Siden cybermændene.
Ejerne af den vægklatrer er jo aktive her i London.
Du vil ikke tro mig, men de er dyr fra en anden verden.
Er det rigtigt?
Det siges, at de faldt ned i London fra et lyn på Himlen.
Og de fandt mig...
Noget blev stjålet.
Noget blev tabt.
Hvordan var jeg? I fortiden?
Jeg burde nok ikke sige noget. Beklager.
- Hukommelsestab er vanskeligt. - Det er underligt...
Jeg taler om cybermænd fra stjernerne.
- Og du blinker ikke engang. - Blink ikke! Kan du huske det?
Kan du ikke huske det om ikke at blinke og statuerne?
- Du er en underlig mand. - Ja, det er jeg stadigvæk.
- Der er noget galt. - Begravelsen! Klokken to!
- Det var en fornøjelse, mr. Smith. - Må jeg ikke komme med?
Det er alt for farligt. Men jeg holder byen sikker.
- Og god jul, mr. Smith! - God jul, Doktor.
Se fjenden. Denne mand er farlig. Han er vores fjende.
Han er Doktoren.
Angrebet er planlagt til klokken 14. Det kræver en succesfuld indgriben.
Er alt på plads?
Det afhænger af dig. Jeg kan kun love at gøre mit bedste.
Definér parametrene for "bedste".
Jeg vil fungere med maksimal effektivitet, som du ville sige.
Du holder vel din del?
Du bliver belønnet ved Cyberkongens hof.
- Cyberkongen skal opstå! - Det skal han absolut.
Så lig en mand.
Fader Fairchild tager hjemmefra til den evige hvile.
Må Gud bevare hans sjæl.
Nu går jeg ind ad bagvejen. Du går tilbage til Tardis.
Det her er ikke kvindearbejde.
Men at redde dit liv, er det kvindearbejde?
Doktorens assistent gør, som han siger. Af sted med dig.
- Hej. - Hvordan kom du ind?
Hoveddøren. Jeg fikser dem. Må jeg spørge dig om noget?
- Er det din soniske skruetrækker? - Uden den ville jeg være fortabt.
Det er bare en skruetrækker.
- Hvordan er den... sonisk? - Den laver en lyd.
Er det ikke sonisk? Vi ligner indbrudstyve. Vi gemmer os.
- Hvad handler efterforskningen om? - Den begyndte med et mord.
Godt.
- Eller dårligt... Hvem blev myrdet? - Jackson Lake.
En matematiklærer, der kom til London for nylig og blev dræbt.
- Cybermænd? - Liget blev ikke fundet.
Så begyndte det. Hemmelige mord, bortførelser...
Børn... Stjålet i al stilhed.
- Hvis hus er det? - Det seneste offers.
Pastor Aubrey Fairchild. Han havde brændemærker i panden.
En form for dræbende el-stød.
- Var han indflydelsesrig? - Du spørger meget.
- Jeg er din kollega! - Pastoren var samfundets klippe.
Han deltog ofte i velgørenhed for børn.
Børn? Hvorfor ville cybermændene dræbe ham?
Hvad var hans forbindelse til det første mord på ham Lake?
Det er underligt. Jeg fortæller dig åbenbart alt.
Som om du udstråler en form for fortrolighed.
Du virker bekendt, mr. Smith.
Jeg genkender dig. Men hvordan?
Jeg tænkte på noget. Jeg kan se, du har et lommeur.
- Er det vigtigt? - Tidsherrens hukommelse siges...
...at være opbevaret i et ur. Må jeg se?
Det sker, når det åbnes.
- Måske ikke. - Det var kun til pynt.
Ja... Vi infiltrerer!
Find noget, der ikke passer ind. Måske en mekanisk tingest...
Det kan være organisk, men næppe jordisk.
- Hvad var det for en lyd? - Det var bare mig.
Jeg fløjtede.
Hvad mon der er herinde?
Anderledes og metallisk. Det er infostempler.
Det er mit gæt. Jeg vil gætte på, at de virker...
...sådan her.
Komprimeret information. I massevis.
Det er Londons historie fra år 1066 til i dag.
Det er som en cyberdisk. Hvorfor er der så mange af dem?
De må være trådløse.
Medmindre det er det forkerte århundrede. For lidt strøm!
De må have gamle infostempler til opdateringer. Alt i orden?
Ja...
Nej, hvad er der galt?
Jeg har set sådan en før.
Jeg holdt sådan en den aften, hvor jeg mistede hukommelsen.
Den aften, hvor jeg blev regenereret.
Cybermændene ændrede på mig.
Mit sind, mit ansigt, hele mig!
Og du var der. Hvem er du?
En ven. Det lover jeg.
I så fald beder jeg dig: Hjælp mig.
Det er to ord, jeg aldrig ville bruge.
Det taler vi ikke om i et dødsbo. Vi tager tilbage til Tardis.
Jeg skal bare lige tjekke noget.
Der er en ting til. Hvis der er infostempler-
- er der måske noget, der skal infostemples.
Vi må nok hellere løbe.
- Kom, Doktor! - Slet...
Doktoren skal slettes.
- Slet. - Trapperne! Før dem ikke ud!
- Slet. - Jeg er skrap med en huggert!
I vil ikke smage den her. Sidste advarsel!
- Det er allersidste advarsel! - Slet.
I sidder fast i år 1851, og jeg kan hjælpe jer!
Jeg er den eneste, der kan hjælpe jer. Hør efter!
Jeg er Doktoren. I har brug for mig.
Jeg er Doktoren. Lad ham være. Det er mig, der er Doktoren!
Slet.
Doktoren! Jeg er Doktoren!
I skal have mig i live.
Det er mig, der er Doktoren!
- Jeg... - Slet.
Infostempel med en Steinhamkerne?
Du åbnede kernen og afsikrede den!
- Kun Doktoren ville gøre det. - Jeg gjorde det.
- Sidste gang. - Kom her. Alt i orden?
Lad mig se.
- Du sagde, du var Doktoren. - Jeg... beskyttede dig.
Du prøver at tage det eneste, jeg har. Ligesom de gør.
De stjal noget. Noget så fint...
Jeg kan ikke huske, hvad der skete.
- Hvad gjorde de? - Det finder vi ud af. Sammen.
Som det glæder Gud at tage os i nåde-
- så tager han nu vores broders sjæl tilbage.
Han vender tilbage til jorden, hvorfra han kom.
Af jord er du kommet, til jord skal du blive.
Vi tror på genopstandelse og evigt liv-
- gennem Vorherre Jesus Kristus...
Han vil ændre vores... simple legeme... så det-
- bliver hans ærefulde legeme ifølge de mægtige...
Bare fortsæt.
- Jeg må protestere. - Hvorfor?
En dame bør ikke være til stede ved graven.
- Deres påklædning! - Er den for ophidsende?
De vanhelliger ceremonien som en skøge!
Det burde De vide, mr. Cole.
- Hvor har De mit navn fra? - I har passeret mig ofte...
...alle I ophøjede hædersmænd.
- Ingen spørger om mit navn. - Det er miss Hartigan, ikke?
Bemærkede De det? Jeg så Dem stirre.
- Slemme dreng! - Undskyld, men hvem er hun?
Forstanderinden på St Josephs' fattighus.
Jeg er jeres tjener. Jeg har set jer komme smilende på besøg.
Jeres velvilje hjælper de fattige, mens jeg vasker deres senge.
Jeg insisterer på, at De går.
Det var derfor, fader Fairchild måtte dø.
I skulle samles på samme sted. Hvorfor ikke en begravelse?
Et barn af kvindens barm lever ikke længe.
Mine venner er måske ikke enige.
Vil I møde dem? Hør engang! Jeg kan høre dem nu.
Mr. Cole, mr. Scoones, mr. Fetch, mr. Milligan...
Bliv, hvor I er. Vi har brug for jer. Resten kan undværes.
- Beklager. - Hvilken slags mænd er de?
Cybermænd.
- Red jer selv! - Hurtigt!
Mit hoved!
Jeg gentager: Mr. Cole, mr. Scoones, mr. Fetch og mr. Milligan-
- skal blive her!
- Din monstrøse heks! - Og god jul til Dem.
Hvorfor bliver vi skånet?
For jeres børns skyld. Det er faktisk morsomt.
I alle de år har I aldrig spurgt mig om mit fornavn.
Det er Mercy, den nådefulde.
- Rosita, lidt sømmelighed, tak. - Du var væk så længe.
Du efterlod mig. Tardis er klar.
Det ser jeg frem til.
Du havde ret. Cybermanden stod bag pastor Fairchilds død.
- Bor du her? - Indtil vi har besejret fjenden.
Tardis er mageløst, men ikke just et hjem.
- Hvor er Tardis nu? - Ude i gården.
- Hvad er det for en bagage? - Jackson Lakes ejendele.
Min nye ven er en kæmper. Han sloges mod cybermanden med et sværd.
Jeg indrømmer gerne, at han var modigere end jeg.
- Fløjter du igen? - Ja, det gør jeg.
- Det er en andens ejendele. - En død mand.
- Hvordan mødtes i? - Han reddede mig.
En sen aften ved Ostermans kaj. Et væsen kom frem fra skyggerne.
En mand af metal.
Jeg troede, jeg skulle dø. Så dukkede han op.
Doktoren.
Kan du hjælpe ham, sir?
Han har frygtelige mareridt. Han vågner om natten i rædsel.
Så, Rosita. Med alt det, en tidsherre ser og mister...
...er mareridt uundgåelige.
Ja.
Jamen dog.
- Jackson Lake havde et infostempel. - Er det betydningsfuldt?
Svaret findes i Tardis. Må jag se den?
Der er hun!
Min transport gennem tid og rum!
Min Tardis.
Du har en... luftballon.
Tardis. T-a-r-d-i-s.
Tjekket Afgangs-Relæ Der Ikke Stopper. Forstår du det?
Nu gør jeg. Jeg kan godt lide den.
God Tardis!
Fornemt. Er den fuld af gas?
Vi ligger ved gasværket. Jeg betalte dem.
- Godt gået, Jed! - Jeg står altid til tjeneste.
- Det er ret mange penge. - Alting koster.
- Hvordan er kurven nu, Jed? - Repareret.
Det er måske i aften, det sker, Doktor.
Forestil dig at se julen ovenfra.
Nok ikke endnu.
En skønne dag letter jeg. Det sker snart.
- Har du aldrig været oppe? - Han vil, men gør det ikke.
Jeg kan flyve i min Tardis, når London er blevet reddet.
Og når jeg omsider er deroppe... Forestil dig det, John.
Tiden og rummet.
En perfekt flugtvej.
Har du nogensinde tænkt på, hvad du flygter fra?
- Hele tiden. - Skal jeg fortælle dig det?
Jeg tror, jeg ved det.
Hvordan du blev Doktoren.
Hvad siger du? Vil du vide det?
Mr. Cole, mr. Scoones, mr. Fetch og mr. Milligan...
I har jeres instruktioner. Cyberkongen venter.
Lad os først udføre en lille prøve.
Vend jer til højre.
Vend jer til venstre.
Vend jer mod mig.
Jeg kunne gøre det konstant. Men nu får I jeres opgaver.
Før dem til mig.
Historien begynder med cybermændene.
For længe siden, ikke langt herfra, blev cybermændene bekæmpet.
De blev slået og sendt til en ødemark. Tomrummet.
Der blev de låst inde.
Men så opstod der en større strid.
Så stor, at alt inde i Tomrummet gik tabt.
Men da verdens vægge blev svagere-
- faldt nogle af de sidste cybermænd gennem dimensionerne i tiden-
- og landede her. Så mødte de dig.
Jeg kæmpede mod dem. Det ved jeg.
- Men hvad skete der? - En anden mand kom til London.
Mr. Jackson Lake, med en masse bagage og penge.
Han kom måske til vintersæsonen.
Men han mødte også cybermændene.
Og ligesom du gjorde-
- fik han fat på et infostempel.
Men han døde. Cybermændene dræbte ham.
Der blev ikke fundet et lig.
Kufferterne er her, men du åbnede dem aldrig.
Jeg sagde, at svaret lå i lommeuret.
Må jeg se det?
J.L.
Uret var Jackson Lakes.
Jackson Lake er... dig, sir!
Men jeg er jo Doktoren.
Du blev Doktoren.
Det infostempel, du samlede op, handlede om en vis mand.
Cybermændenes database.
Stjålet fra dalekkerne i Tomrummet. Det er al information om Doktoren.
Det er dig!
Tidsherre, Tardis, cybermændenes fjende...
Den eneste ene!
Infostemplet fungerede ikke rigtigt.
Den sendte al information om mig lige ind i dit hoved.
- Jeg er en løgn. - Nej, nej, nej...
Infostemplerne rummer kun fakta.
Alt det mod, at redde Rosita og beskytte London...
Og opfindelsen og byggeriet af Tardis. Det gjorde du!
Og hvad ellers?
Fortæl mig hvad ellers.
- Der mangler stadig noget. - Fortæl mig det!
Fortæl mig, hvad de tog.
Beklager.
Jeg beklager det virkelig.
Men det er meget bagage til kun en mand.
Et infostempel er teknik. Den kan ikke slette en persons hukommelse.
Det, du lider af, er en såkaldt "fugue".
En "fugue"-tilstand.
Sindet suser af sted, fordi det ikke vil se tilbage.
Du ville være en anden.
Fordi Jackson Lake havde mistet så meget.
Midnat.
Det er juledag.
Jeg kan huske det.
I guder!
Caroline...
De dræbte min kone.
De dræbte hende!
- Du fandt en masse infostempler. - Hvad er det?
- Hvad er det for en lyd? - Cybermændene er i bevægelse!
Hvad er det? Hvad sker der?
Det er mr. Cole. Han er leder af fattighuset.
- De skal måske til lovsang? - Nej.
Kan du høre mig? Hallo?
Nej? Mr. Cole, De har noget i øret.
Det her gør måske lidt ondt...
De er på vagt.
Vi kan ikke slås, når børnene er her.
De burde få klø. Der er en masse af dem ved Ingleby.
- Hvor? - Denne vej.
- Det myldrer med dem! - Hvorfor?
I skal fortsætte. I skal ind til cyberkongens hof.
Marcher! Det er en ordre.
Marcher!
Hvor er den?
Det er porten til slusen. Afløbet løber ud i Themsen.
Den er for velbevogtet. Vi må tage en anden vej.
Det er snyd at liste!
Er dine ben stille?
- Hvad har vi her? - Kom herover. Forsigtigt.
- Lad dem ikke røre dig. - Mine drenge skader ikke mig.
Mine riddere i blinkende rustninger. Bogstaveligt talt.
De har muligvis konverteret dig.
Men du har din egen vilje. Kom!
Der er ingen konvertering. Ingen kan ændre min vilje.
Cybermændene gav mig det, jeg ville have: Frihed.
- Hvem er du? - Ti stille.
Du skal nok ikke snakke.
Og hvem er du? Du ved meget om dem.
- Jeg er Doktoren. - Forkert.
Du passer ikke til vores billede af ham.
Jeres database er fuld af fejl. Se her!
Se det her. Doktorens infostempel.
Sæt det til. Download det.
Kernen er beskadiget. Infostemplet er beskadiget.
Godt forsøg...
Kernen er repareret. Jeg downloader.
- Du er Doktoren. - Hej!
- Du skal slettes. - Nej, lad mig dø glad.
- Hvad skal I med børnene? - Hvad bruger man børn til?
- De er arbejdskraft. - Til hvad?
Det britiske imperium vil snart bukke sig for os.
- Var det planlagt til jul, miss? - Hartigan.
Ja. En god dag til en fødsel.
Folket får et nyt budskab. Men ikke fra en mand.
- Hvad er det, der fødes? - En fødsel, en død. Din død.
Tak, Doktor. Det var godt at deltage i din sidste samtale.
- Slet dem. - Slet!
- Altid til tjeneste, Doktor. - En skygge!
- Kom! - En sidste ting...
Sådan noget gør man ikke! Kom!
Slip mig! Slip mig, sagde jeg!
Fortæl dine herrer, at vi ikke vil vente.
Cyberkongen rejser sig...
I nat.
- De har en base nede ved floden. - Jeg ved mere.
Vi tog hertil, da jeg skulle arbejde på universitetet.
Jeg husker ikke alt, men det lå i bagagen.
Skødet. 15 Latimer Street.
- Der fandt jeg cybermændene. - Det er måske vejen ind!
Der er mere. Jeg husker kælderen og min kone.
Der var noget andet i lokalet...
Kan vi finde det, er det måske nøglen til at besejre dem.
- Du burde måske gå tilbage... - Drop det!
Glimrende. Mr. Cole, mr. Scoones, mr. Fetch og mr. Milligan...
Jeres arbejde er udført.
Hør efter, børn.
Lad den nye industrielle revolution begynde. Jeg vil se jer arbejde!
Energiniveau: 60 procent og stigende.
Cyberkongen vågner snart.
Så vis mig det.
Slet.
Han må have bevogtet den! En dimensionsboks.
Stjålet dalekteknik. Det er sådan, de rejser i tiden.
- Er det den, du ikke kunne huske? - Det tror jeg ikke.
- Jeg ser det ikke. Det er skjult. - Ikke nok strøm. Kom! Avanti!
Det er storslået!
Det er sandelig kongeligt.
Sikke en trone! Du vil se strålende ud.
Tronstolen er ikke til mig.
Jeg skal tjene cyberkongen. Ikke være cyberkongen.
Hvem skal så sidde der?
Nej! Hvis du husker rigtigt, skulle jeg jo hædres.
- Leve cyberkongen! - Leve cyberkongen!
- Jeg skulle jo ikke konverteres! - Det var en løgn.
- Hvad vil cybermændene? - De vil have os.
Det er det, de er. Mennesker uden hjerner i en metalskal.
De vil gøre levende til det samme.
- I kan ikke gøre det mod mig! - Forkert. Det er gjort.
- Men jeg ville have tjent jer! - Dit sind er vredt og hævngerrigt.
Det har ingen plads i et cybersind. Aktiver!
Følelser har plaget dig i hele dit liv.
Nu skal du frigøres. Det her er din frigørelse.
Har I ingen medfølelse?
Korrekt.
- En cyberkonge er født. - Leve cyberkongen!
- Du godeste... - Hvad er det?
Det er en maskine.
Den skaber elektricitet. Men hvorfor?
- Vi kan få dem fri. - Nej, nej, nej...
Al den information!
Måleren står på 90 procent. Stopper vi maskinen, kommer de.
Vent lidt... Variationer i strømstyrken?
- Det går galt. - Nej, det er underligt.
Softwaren omskriver sig selv. Den ændrer sig.
Jeg kan se stjernerne, de hinsides verdener.
Tidens eget tomrum i hele evigheden. Det er storslået!
Det er forkert. "Storslået" er en følelse.
Ja, der er glæde at finde i maskinen.
- "Glæde" kan ikke accepteres. - Forstår I det ikke?
Mit sind er stærkere, end I troede. Det dominerer, sir.
- Det dominerer jer! - Du er uden for standardrammerne.
Jeg er ny. Jeres teknik kombineret med min forestillingsevne. Ja!
Det bliver en ny race af cybermænd. Mine cybermænd.
Logik og styrke kombineret med vrede og lidenskab!
Diagnose: Systemsvigt. Du fjernes fra processoren.
- Hvad pokker sker der? - Det accelererer.
- 96 procent, 97... - Det når op på 100.
- Hvad sker der med børnene? - De kan undværes. Kom!
Jeg er cyberkonge.
Mit sind er i cybermændene.
- Og I skal adlyde mig. - Leve cyberkongen!
Strømniveauet er nu på 100 procent. Slet arbejdskraften.
Slet.
Ud med jer! Alle sammen! Ud!
Det er en ordre! Løb!
Kom nu! Skynd jer!
Der er varm mad til jer, hvis I skynder jer!
Rosita, få dem ud af slusen. Løb så langt væk, I kan!
Kom nu, kom nu!
Til højre ved hjørnet. Skynd jer! Stop ikke!
Bliv ved med at løbe!
Kom, mine soldater. Kom til mig.
- Kom! Kom nu! - Bliv ved med at løbe!
Skynd jer!
Det en slags startmotor... Hvad starter den?
Hjælp!
Far!
Det er min søn.
Min søn...
Doktor, min søn! De tog min søn!
Det var derfor, jeg blev vanvittig. De tog mit barn!
- Han lever, Doktor. Frederic! - Kom!
Han er for bange. Bliv der. Rør dig ikke! Jeg kommer!
Cyberkongen rejser sig.
- Jeg kan ikke komme derop. - De er færdige.
- Det eksploderer! - Hvad skal vi gøre?
Kom nu, Jackson.
Du kender jo mig!
Der er han jo!
Hold fast. Giv ikke slip!
God jul!
Tag over til fattighuset og spørg efter forvalteren.
Løb! Skynd dig!
Det er under vandet! Der er noget i Themsen!
Løb ud på gaden.
- Skynd dig, Doktor. - Nu har jeg dig!
Se! Jeg har rejst mig.
Se mig, mennesker. Jeg er jeres cyberkonge.
- Det er en cyberkonge! - Hvad er det?
Et skib. Begyndelsen på en invasion.
Indeni er der en fabrik, der kan konvertere millioner af mennesker.
Og jeg vil gå!
Jeg vil gå over jeres latterlige, lille verden.
Mit folk... Hvorfor fejrer de det ikke?
Tag ham med mod syd.
Hvor skal du hen? Jeg går med.
- Du har en søn. Noget at leve for! - Har du ikke det?
Må Gud redde dig, Doktor.
- Hvad pokker er det? - Godt! Hed du ikke Jed?
- Jeg har brug for hjælp! - Nej.
- Jeg giver dig fem pund. - Jeg... Hvad skal jeg gøre?
Tardis skal flyve!
Verdens folk, hør på mig.
Jeres regeringer overgiver sig.
Hvis ikke, får I min magt at se!
- De er vanvittig, sir! - Det siger alle. Giv mig den.
Kom nu, ingen strøm. Slip hende løs, Jed!
- Har De fløjet sådan en før? - Nej, aldrig.
- Får jeg mine penge nu? - Kom nu bare.
- Jeg troede, du var forsvundet. - Min søn, Rosita.
Det er min søn.
Held og lykke, sir!
Det er Tardis. Hun flyver!
- Hvem pokker er det? - Hans navn, sir...
...er Doktoren.
- Der er noget i nærheden. - Hvordan er det muligt?
Jeg vil se det her. Vend!
Glimrende. Doktoren. Endnu en, der vil sætte sig op mod mig.
Miss Hartigan! Du får et valg.
Du har nok et af verdens mest forbløffende sind.
- Du kan kontrollere cybermændene. - Jeg mangler ikke din tilladelse.
Nej, men et sind som det skal leve!
Cybermændene kom hertil via en dimensionsboks.
Jeg kan bruge den til at give jer et godt hjem.
Det er en ny verden, hvor I kan leve jeres mekaniske liv i fred!
Jeg har verdenen her. Fuld af sind, der bliver forlængelser af mig.
- Hvorfor skulle jeg tage herfra? - Hvis ikke, må jeg stoppe dig.
- Hvad tror du, jeg er? En idiot? - Nej.
Spørgsmålet er: Hvad tror du, jeg er?
- Knus ham! - Du tvinger mig til det her.
Jeg gjorde dig til grin. Dine våben er ubrugelige.
Jeg ville ikke dræbe dig.
Jeg afbrød kun cyberforbindelsen.
Nu er dit sind åbent.
Åbent for første gang i alt for mange år.
Nu kan du se. Se dig selv.
Se, hvad du har gjort.
Jeg beklager, miss Hartigan. Men se, hvad du er blevet til.
Jeg beklager.
Han dræbte den! Han dræbte den!
Den vælter!
Nu er du klar.
Han brugte dimensionsboksen til at sluse cyberkongen væk-
- og den blev så knust i Tomrummet.
Jeg har lært en del.
Mine damer og herrer!
Jeg kender den Doktor deroppe!
Og jeg ved, han har gjort det 1.000 gange før.
Men han er aldrig nogensinde blevet takket.
Men sådan skal det ikke være. Jeg beder jer råbe, denne juledag:
Bravo, sir! Bravo!
Bravo, sir!
Bravo!
Bravo, doktor!
Byen kommer ovenpå igen. Det gør London altid.
Dagens hændelser vil der blive talt om i århundreder.
Ja. Det er pudsigt.
For mig begynder en ny historie.
Jeg er enkemand, men med min søn og min gode ven...
Pas godt på hende. Hun er fantastisk!
Frederic mangler en børnepasser. Hun er perfekt.
Du må gerne komme med.
Vi ville spise en middag sammen.
En julemiddag for at fejre det.
Og til minde om dem, vi har mistet.
Du bliver ikke?
Nej, du kender jo mig.
Nej...
...det er der vist ingen, der gør.
Her er den!
Må jeg? Et sidste eventyr.
Ja, bare klø på.
Du godeste!
Du milde himmel!
Det her er... Det er det rene vanvid.
Ja, det kan man nok godt sige.
Det rene, vidunderlige vanvid!
Meget, meget fjollet.
Nej! Jeg kan ikke kapere det.
Det giver mig hovedpine. Nej, nej, nej...
Du godeste!
Det er rigeligt.
- Er det tid at sige farvel? - Livet går videre.
Sig mig en ting. I alt det, jeg så om Doktoren-
- var du aldrig alene. Alle de begavede ledsagere...
- Men ikke længere? - Nej.
- Må jeg spørge hvorfor? - De stopper.
Det bør de gøre. Eller de finder en anden.
Og nogle af dem... glemmer mig.
Man kan nok sige, at til sidst...
...knuser de mit hjerte.
Lad os spise julemiddag. Jeg insisterer.
Til minde om dem, vi mistede.
Fint nok.
- Ja? - Kun denne ene gang.
Du fik mig til at skifte mening.
Jackson, havde en anden været Doktor, burde det være dig.
Middagen venter! Kom med mig.
- Denne vej. - Gerne.
- God jul til dig, Jackson. - En rigtig god jul, Doktor!
Claus Christophersen www.broadcasttext.com